![](http://senzacia.net/wp-content/uploads/2012/05/Boiko-Borisov-i-Erdogan-i-Hamid-Bin-Djasim1-300x185.jpg)
В навечерието на третата годишнина от управлението на ГЕРБ убедено твърдя, че от организираната престъпност по-страшна е само организираната посредственост. Лицето на тази посредственост е Бойко Борисов, седнал на премиерския стол с пожарникарска диплома, но със самочувствие на академик. Този човек е пример за властваща посредственост, която мачка другомислещите, поучава умните и е модел за подражание на себеподобните.
След бездарното му управление хазната ще е празна, но главите на хората ще са пълни с бисери на скудоумието. Един от тях е с мирис на газ и нищо чудно заради него Борисов да бъде запомнен като газовика на републиката.
Ако се направи класация за най-странната международна проява, варненската среща на премиерите на България, Катар и Турция ще е на едно от първите места. Никой не разбра защо поканихме едновременно емира на Катар шейх Хамад бин Джасем ал Тани и турския премиер Ердоган. Официалното обяснение за тристранния формат се въртеше около интерконекторната газова връзка с Турция доставките на втечнен газ от Катар и изграждането на магистралата „Русе – Свиленград“.
В крайна сметка срещата завърши с провал на първите два проекта и мъгляви полуобещания за третия. Забравил какви ги говореше някога, Борисов изплю камъчето с това признание: „Интерконекторните връзки с Турция са далеч от реалността. Турция може да доставя газ на България само при критични ситуации“.
![](http://senzacia.net/wp-content/uploads/2012/05/Boiko-Borisov-i-Erdogan-21-300x210.jpg)
Въпреки обещанията и катарският газ се оказа въздух под налягане, защото катарските газовици изобщо не включвали България в експортните си планове. Рентабилността пък на скоростната отсечка „Русе – Свиленград“ тепърва ще се обсъжда на експертно ниво, което си е чисто малоумие. Защото в цивилизования свят премиерите не вземат решения за големи транспортни проекти, преди да са чули експертите. Понеже при ГЕРБ всичко е с главата надолу нашите експерти са лукови глави, а главата на Борисов е компетентна за всичко.
За да видим хаоса в премиерската глава, нека припомним воаяжите на Борисов в Катар и Турция. През март 2010 година той посети Катар, за да осигури втечнен газ от емирството. Точно след две години, през март 2012-а, Борисов пак бе в Катар и нацията дори повярва, че танкерите с газ вече пътуват към Черно море. Още тогава експертите предупредиха: пазарът на природен газ у нас не е толкова голям, за да оправдае такава скъпа инвестиция.
Седмица след катарската визита, при която падна главата на енергийния министър Трайчо Трайков, премиерът кацна в Анкара и на 20 март подписа декларация за изграждане на междусистемна газова връзка. На съвместното заседание на двете правителства Борисов и Ердоган определиха газовия договор като „огромен успех, имащ ключово значение за енергийната сигурност“.
Заразен от Бойковата логорея първо да говори, а после да мисли, Ердоган обеща: „Ще направим нужното, за да не изпитва България притеснения при доставките на природен газ“. Борисов също се изхвърли и отсече: „Изграждането на газова връзка се договаря отдавна, но сега лично колегата Ердоган се ангажира да задвижи проекта, за което горещо му благодаря“…
![](http://senzacia.net/wp-content/uploads/2012/05/Boiko-Borisov-i-Hamid-Bin-Djasim-2-300x221.jpg)
Внимателно изгледах пълния запис на пресконференцията на тримата премиери в Евксиноград и бях шокиран с каква лекота Борисов загърби проектите си за катарски газ и газова връзка с Турция. Два дни по-късно Делян Добрев реши да измие премиерския срам и заяви пред БНР, че ще създадем съвместна компания за изграждане на газов коридор с Турция, но турски газ ще имаме чак след 2018 година. Сиреч, когато Бойко ще е в Банкя или в Софийския централен.
Апропо, къде се изпариха премиерските бълнувания за внос на втечнен газ от Азербайджан? Който трябваше да преминава по несъществуваща тръба между азери и грузинци, да се товари на танкери от липсващ газов терминал на грузинското пристанище Поти и да се доставя в нищо неподозиращите Варна и Бургас…
Господи, каква мъка е да си премиер, а да си учил за гавазин!
Вместо газовите му гафове да го приземят и поне малко вразумят, Борисов влезе в нова авантюра. Ден преди срещата във Варна „Стандарт“ лансира изпреварваща информация с подкупващото заглавие „Шейхове идват за злато“
Позовавайки се на сигурни източници, официозът написа, че ще допуснем катарската компания Qatar Mining да извършва проучвания за злато и така ще се превърнем в Клондайк. На следващия ден икономическият министър Делян Добрев подписа меморандум с фирмата, но никой не уточни, че става дума за златодобив. В този момент Борисов и катарският му колега си говореха нещо на ухо. Може би за световните цени на златото и премиерските комисиони.
След ужасяващия договор с канадската фирма „Дънди Прешъс“, годишно изнасяща концентрат за 400 милиона, но подхвърляща ни концесионна такса от 5 милиона, златната сделка с Катар е поредната мръсна афера в златодобива. И ако опозицията не поиска дебати за златния договор, ще се съглася, че България е Клондайк, но не за бедния ни народ, а за хищни златотърсачи от Канада и Катар.
Споменах бедните българи и ще ги зарадвам, че скоро ще забогатеят. Емирът на Катар великодушно обеща да вложи на депозит в Българската народна банка 200 милиона долара. „Това е доказателство за нашата сериозност“, каза шейхът, но пропусна най-важното: колко е лихвата, която БНБ ще му плаща по депозита
Веднага си направихме труда и писмено зададохме на БНБ този въпрос. Ала докато чакаме отговора, ни обхвана подлото съмнение, че Катар иска да печели от българските лихви. И друго притеснение имаме: не са ли тези 200 милиона скрита аварийна помощ за фалиралата България?
Ако катарските газови мечти бяха обречени в зародиш, а златната концесия и депозитът в БНБ обогатяват шейховете, турската печалба ще е по-голяма. Самият Ердоган призна, че главна тема в тристранните разговори бил язовирът на река Тунджа, който в турските документи фигурира под името „Суакаджа“.
Тук ще върна лентата на времето, за да освежа паметта на бързо забравящите: през ноември 2010 година турският министър на водите повика посланика ни в Анкара и остро постави въпроса за изпълнението на проекта. С тон на господар министърът припомнил на Красимир Тулечки поетите от Борисов ангажименти за язовира и настоял българската страна да ускори старта на строежа.
Дългогодишни дипломати в турския отдел на МВнР, които още не са уволнени като ченгета, ще ви кажат, че силно желаният от Анкара язовир е неизгоден за нас, поради което вече 35 години отлагаме проекта
Турците настояват язовирната стена да е до село Маточина, където река Тунджа преминава от българска на турска територия. Язовирът трябва да напоява голяма площ около Одрин и Къркларели и ще помогне за отводняване на плодородните земи в района. Макар че разходите за строежа ще са поделени, печалбата за България е почти нулева. Въпреки това Бойко паша гарантирал пред Ердоган, че лично той ще пререже лентата на язовирната стена.
По време на варненските разговори Катар внезапно пожелал да участва в градежа на язовира. Тази изненадваща намеса поражда съмнения и едно от тях е дали Турция не ни извива ръцете чрез Катар, подкупващ ни с данайски подаръци от злато, банкови депозити и магистрала за турски тирове? И защо не казват предвижда ли се прокопаване на тунел под Стара планина, или ще се ползва Хаинбоазкият проход? Защото, няма ли тунел, това с нищо не подобрява пътната мрежа на България.
Има ли Борисов смелостта и компетентността да отговори на тези въпроси?
НЯМАМ ДУМИ.МУТРАТА РАЗПОЛАГА С ДЪРЖАВАТА КАТО С БАЩИНИЯ.ТОЗИ НЕЩАСТНИК ТРЯБВА ДА СЕ ОЗАПТИ.СТАВА СТРАШНО!